Odată, aici a fost un om
care a plecat în căutarea adevăratei vârste a Pământului.
În luptele sale a descoperit,
că a dat peste o gravă amenintare.
O zi frumoasă de primăvară, Pasadena, California, 1966.
Afacerea e în plină expansiune, viata e frumoasă,
cu exceptia a unui om,
un geochimist numit Clair Patterson,
cunoscut ca Pat.
El stie că pe oricine vede
e în pericolul unei amenintări invizibile,
si este determinat ca să-i pună capăt,
indiferent de cost.
Traducerea, au fost făcute integral de:
Marius Andries, mail: "mariusandries25@gmail.com".
Vizionare plăcută !
Nu poti spune cu adevărat povestea lui Pat Patterson
fără ca să mergi tot drumul înapoi
până la timpurile dinaintea Pământului,
când casa noastră a fost construită,
când stelele au dus mai departe substanta lor.
Fierul:
pentru miezul topit al planetei.
Oxigenul:
pentru roci, apă si aer.
Carbonul:
pentru diamante si viată.
O stea se naste,
a noastră.
Pentru primele milioane de ani, lucrurile au decurs încetisor
precum firele de praf ce au devenit progresiv obiecte mai mari.
Dar odată, aceste obiecte au crescut suficient de mult pentru a avea destulă gravitatie,
ele se atrăgeau unele pe altele de-a lungul unei orbite.
Asa arăta lumea noastră
când a fost la început.
Nicio parte a suprafetei Pământului nu ar fi putut rezista intactă
din acel timp până în prezent.
Deci, cu toate aceste nasteri si copilării timpurii, amintirile s-au sters,
cum am putea spera să stim vreodată cu o oarecare certitudine
adevărata vârstă a lumii noastre ?
Oamenii si-au pus aceasta întrebare încă din antichitate.
În 1650 arhiepiscopul James Ussher din Irlanda
a făcut câteva calcule ce ar putea răspunde întrebării.
Ca oricine altcineva din acel timp si a sa lume,
el acceptase relatarea biblică a creatiei ca si autoritară.
Dar Biblia nu dă anii exacti,
deci Ussher a căutat un eveniment în Vechiul Testament
care să corespundă unei perioade istorice cunoscute.
El a găsit în a II-a carte a Regilor,
moartea conducătorului babilonian Nabucodonosor în 562 î.E.N.
Usher a adăugat generatiile de profeti
si de patriarhi,
139 de "născuti" ai Vechiului Testament,
între Adam si perioada lui Nabucodonosor,
si a descoperit
că lumea a început pe 22 octombrie
în anul 4004 î.E.N., la ora 18:00.
A fost într-o Sâmbătă.
Cronologia arhiepiscopului Ussher a fost luată ca si o evanghelie
în lumea Vestică.
Până când noi ne-am întors la o altă carte pentru a găsi vârsta Pământului,
aceea care a fost scrisă în roci.
Cele mai multe dintre straturile de rocă din peretii Marelui Canion
sunt făcute din sedimente depozitate ca niste granule fine
într-un timp când aceasta parte a lumii a fost acoperită de ape.
Peste milenii, sedimentele s-au comprimat devenind roci sub greutatea straturilor succesive,
cu cele mai vechi la bază.
Ia un strat, orice strat.
Ce spui de acela ?
La un moment dat, aici trebuie să fi fost o apă adâncă.
Înapoi în perioada Precambriană,
aproape un miliard de ani în urmă,
aici a fost doar un tip de viată.
Aceste albastre-verzi bacterii erau ocupate să colecteze lumina solară
si să producă oxigen.
Pentru ele, era doar un produs nefolositor,
dar pentru animalele care au evoluat mai târziu, incluzându-ne pe noi,
a fost respiratia vietii.
Bine, ia un alt strat.
Ce spui de acela ?
Acel strat e cunoscut ca sistul luminos angelic.
S-a format în urmă cu 530 de milioane de ani.
Aceste urme au rămas în urmă cu 260 de milioane de ani.
Deci, vrei să stii vârsta Pământului ?
Doar gândeste-te cât timp a durat să se aseze fiecare strat
si apoi, în schimb să numărăm "născutii"
si să-i adăugăm pe toti acestor straturi.
Usor, nu-i asa ?
Doar că e o problemă: noi cunoastem aceste procese doar din observare,
pentru că încă se întâmplă si astăzi,
în oceanele si lacurile din toată lumea.
Acele sedimente pot fi puse jos si de-a lungul a diferite perioade.
Se întâmplă de obicei foarte încet,
să zicem cam 0,3 metri la 1.000 de ani.
Dar când inundatiile catastrofice,
se desfăsoară prea rapid,
va fi la fel, cât 0,3 metri în doar câteva zile.
Multi geologi au încercat această metodă
să calculeze vârsta Pământului.
Ei au folosit Marele Canion
si alte mostre sedimentare de pe planetă.
Dar răspunsurile lor au variat prea mult pentru a putea fi folosite mai des,
peste tot: între 3 milioane si 15 miliarde de ani.
Si aici au fost alte probleme cu această metodă: chiar si cele mai adânci straturi de rocă
nu sunt cele mai vechi lucruri de pe Pământ.
De ce ? Pentru că nici măcar rocile nu pot supravietui
copilăriei violente a Pământului.
În spatiu, e altă poveste.
Aici sunt si alte amintiri de la nasterea Pământului, obiecte care să ne "spună" adevărata vârstă a sa ?
Stiu un loc unde cărămizile nefolosite si mortarul au rămas
si pot fi găsite de la crearea Sistemului nostru Solar.
Acestea se află între orbitele lui Jupiter si a lui Marte.
Aici sunt lucruri de la nou-născutul Pământ,
resturi depozitate la rece, neschimbate
chiar din acel timp.
Cu aproape un milion de ani în urmă,
s-a întâmplat ca un asteroid mare să se ciocnească cu unul mai mic,
trimitându-l pe o nouă traiectorie,
desfăsurarea coliziunii terminându-se într-o noapte
cam cu 50.000 de ani în urmă.
Trebuie să fi spulberat pacea din Marele Canion pe măsură ce naviga pe deasupra...
pentru a crea acest crater,
ceea ce ar putea fi stiut într-o zi ca: Arizona.
Fragmente din asteroidul de fier care a făcut acest crater,
au rămas intacte.
Dacă noi stim deci cu cât timp în urmă acel fier a fost forjat,
noi stim vârsta Sistemului Solar,
incluzând pe cea a Pământului.
Dar cum putem sti asta ?
Ia o piatră.
Orice piatră.
Ce spui de aceasta ?
Câtiva atomi din această piatră pot fi radioactivi,
ceea ce înseamnă că se dezintegrează în mod spontan si devin alte elemente.
Atomul de uraniu a devenit prima dată un atom de toriu.
În medie, durează câteva miliarde de ani.
Toriul este mult mai instabil.
În mai putin de o lună devine protactiniu.
Un minut mai târziu, protactiniul devine altceva.
Atomul este supus la de 10 ori mai multe transmutări nucleare,
până când atinge sfârsitul lantului de degradare: un atom stabil din plumb.
Si plumb va rămâne...
pentru totdeauna.
În secolul 20 s-a depus un urias efort, ce a durat zeci de ani,
să se măsoare timpul necesar fiecărui element radioactiv
pentru ca să se transforme în alt element.
Fizicienii au descoperit că atomii fiecărui element instabil
se descompune în mod constant.
Nucleul unui atom este ca un sanctuar,
imun la socuri si la sabotarea mediului său.
Loveste-l cu un ciocan.
Fierbe-l în ulei.
Vaporizează-l.
Ceasul nuclear ticăie,
păstrând un standard absolut de timp
care nu arată către Soare si stele.
Ce cale mai bună pentru a găsi adevărata vârstă a Pământului
decât cu atomul de uraniu ?
Dacă stii ce fractiunea de uraniu dintr-o rocă s-a transformat în plumb,
tu poti calcula cât timp a trecut
de când s-a format roca.
Dar aici e o problemă.
Rocile care erau la formarea Pământului
nu mai sunt.
Ele au fost strivite, topite, refăcute.
Este o cale pentru a calcula cantitatea de plumb,
care a fost prezentă încă de la început.
Este un cadou din ceruri: meteoritii.
Acesta... Un fragment dintr-unul
a făcut un crater urias... a fost excelent.
Cantitatea de plumb din interiorul acestui meteorit
este exact la fel ca atunci când Pământul s-a format.
Întrucât cunosti rata constantă de descompunere a plumbului,
asta ar trebui să-ti dea vârsta acelui meteorit,
care a fost făcut în acelasi timp cu Pământul.
Tot ce a fost de făcut era să măsori
cantitatea de plumb din meteoriti.
Usor, nu ?
Un om de stiintă numit Harrison Brown,
de la Universitatea din Chicago,
a fost primul care a înteles asta în 1947.
El a ales un tânăr absolvent, student Clair Patterson, să facă treaba aceasta.
Patterson nu stia cum e posibil ca această îndatorire
va putea influenta cursul vietii sale...
si pe a noastră.
Ceea ce pare o cercetare pur-stiintifică
avea să devină mult mai mult.
Clair Patterson, fiul unui postas din Iowa,
a fost un rebel natural si nu prea silitor la scoală.
Dar s-a născut pentru a fi cu adevărat un om de stiintă.
Un geolog numit Harrison Brown
i-a dat lui Patterson ceea ce părea o simplă misiune stiintifică.
În primul rând, Pat...
Pot să îti spun Pat ?
Acum, stiu că nu esti geolog...
probabil nu pot spune granit din feldspat...
dar am auzit că tu te descurci
în jurul spectrometrului de masă, Pat.
Bine. Esti însurat, Pat ?
Da, Laurie. Da, ea... ea este chimist ca si mine.
Uh, am lucrat împreună la proiectul Manhattan, la Oak Ridge.
Am înteles. Ei bine, primul lucru pe care trebuie să-l stii:
Aici sunt niste cristale foarte mici numite zirconiu.
Cu adevărat mici, de mărimea unui vârf de ac, strânse si puternice.
Nimic nu intră si nu iese din ele.
Si vorbesc despre miliarde de ani.
Noi stim cât de vechi sunt aceste firicele pentru că abia
am datat rocile de unde vin ele.
Fiecare mic zircon a doar câteva părti la un milion de uraniu înăuntru, si uraniul se descompune
în bucăti mai mici de plumb.
Acum, tu stii cum să măsori acest plumb,
si vei sti cum să o faci la un meteorit.
Crezi că poti face asta, Pat ?
Da. Da, eu... nu as vedea de ce nu.
Bine, pentru că atunci când o vei face, vei fi primul om
care va sti vârsta Pământului.
Si vei fi faimos.
Si vei vedea: va fi usor.
Floare la ureche.
În timp ce Patterson încerca să măsoare
cantitatea de plumb din firele de zirconiu,
un alt student absolvent, George Tilton,
măsura cantitatea de uraniu din aceleasi mostre.
Tot ce trebuia să facă Patterson
era să măsoare cantitatea de plumb cu o egală precizie.
Este a ta, Pat.
Măsurată de sase ori. Acelasi rezultat:
3.2 părti la milion. - Da, bună treabă George, multumesc.
Rezultatele lui Tilton au fost tot timpul la fel.
Dar rezultatele lui Patterson pe mostrele de plumb din aceleasi fire
erau total nepotrivite.
Nu are niciun sens.
Poate că laboratorul a fost contaminat
de experimentele anterioare cu plumb ?
Poate că au fost cantităti naturale mari
de plumb în mediu ce aveau să-i încurce rezultatele.
Patterson a făcut tot ce a putut
ca să-si curete laboratorul de orice alt plumb.
Aici a fost încă de 100 de ori mai mult plumb.
S-a ocupat de asta de mai bine de doi ani.
Floare la ureche, la naiba.
Nu intrati !
Patterson si-a dat seama că ar putea fierbe mostrele sale
si obiectele în acid si să purifice toate chimicalele sale
pentru ca să reducă plumbul din laborator.
Hei, tu... Oh, eu...
Nu ! Sunt nou aici.
Uh, unde e camera pentru bărbati ? Uh, la naiba.
Toate curătările si sterilizările obsesive ale lui Patterson
tot nu au rezolvat problema.
Ar putea să-si proiecteze laboratorul său si să-l construiască de la zero.
Oportunitatea a apărut când Harrison Brown s-a mutat
în Institutul California a Tehnologiei în Pasadena
si l-a invitat pe Patterson ca să i se alăture.
Nu intrati !
Atentie ! Mediu steril !
Bine, Tom, e de ajuns.
Ne putem muta în interlock acum.
Patterson a fost acum după sase ani,
încăpătânat să depisteze si să elimine
multe surse de plumb care îi compromiteau instrumentele.
El a construit prima ultra-curată cameră din lume.
A fost în final capabil să măsoare cât de mult plumb se află de fapt în rocă.
Unul a cărui vârstă a fost deja stabilit.
Acum, în final, Patterson a fost pregătit
sa ia meteoritul din fier,
si să afle adevărata vârstă a Pământului.
El a adus bucata de meteorit
înapoi în Laboratorul National Argonne...
Unde cel mai precis spectrometru de masă din lume avea să devină functional.
Doctore, asta nu poate astepta până mâine ?
Okay, micutule, va trebui să te vaporizez.
Un spectrometru de masă foloseste magneti
pentru a separa elementele continute în mostră,
deci acea cantitate din fiecare element poate fi măsurată.
Aceasta ar putea da piesa ce lipsea
din puzzle-ul adevăratei vârste a Pământului.
Patterson: Acum te voi ioniza, da.
Sună mai rău decât este.
Ce este un electron între prieteni ?
Izolând mostra de orice contaminare exterioară de plumb,
Patterson a fost, în sfârsit, pregătit să măsoare cantitatea
de plumb si uraniu din mostră,
si să calculeze cu câti ani înainte s-a format,
adevărata vârstă a Pământului.
Patterson: Vă multumesc tuturor oamenilor de stiintă care ati existat.
Vă multumesc, geologilor.
Îti multumesc, Charles Lyell.
Îti multumesc, Michael Faraday.
J.J. Thompson.
Ernest Rutherford.
Îti multumesc, Harrison Brown.
Lumea este de 4,5 miliarde de ani.
Am reusit.
Mamă ?
Mamă.
Patterson a vrut ca mama lui să fie prima persoană care să stie pentru ce a luptat
atât de multi ani ca să descopere:
adevărata vârstă a Pământului.
Premiul său pentru a sa descoperire ?
O multime de probleme.
El nu stia, dar a fost în curs de ciocnire
cu o parte din cei mai puternici oameni de pe planetă.
Pentru romanii antici,
maiestuoasa planetă inelată Saturn nu era un loc real,
nu o lume, ci un zeu-rege,
fiul mariajului dintre Cer si Pământ: zeul plumbului.
Aceste coloane sunt ceea ce au rămas din vechiul templu din forumul roman,
primul consacrat lui Saturn în urmă cu 2.500 de ani.
Era de asemenea comoara Romei
si biroul de greutăti si măsurători.
În seara aceasta Saturnalia lui,
o sărbătoare sălbatică din decembrie în onoarea lui Saturn.
Si viata din fiecare zi va fi întoarsă cu susul în jos.
Stăpânii vor servi sclavii,
fără permiterea războaielor sau executiilor,
si cadourile se vor schimba.
Câteva sute de ani de acum,
când preotii din biserica primară căutau o cale
să atragă mai multi păgâni,
ei au decis sa transforme Saturnalia în Crăciun,
făcând-o ultima dintr-o lunga linie
de sărbători din solstitiul de iarnă cu un alt scop.
Această înaltă statuie din lemn a lui Saturn
ar fi arătat cam asa în în seara Saturnaliei.
Dar în Roma antică, acest zeu are si o parte, mai întunecată.
Celălalt Saturn era rece si tăcut, apatic,
ce făcea crize irationale de furie.
El a comis un act de negrăit împotriva tatălui său,
si-a devorat proprii copii.
Dintre toate planetele vizibile
neajutoratilor ochi ai anticilor,
Saturn este cel mai încet, care poate explica numele său
după Zeul plumbului.
Dar aici nu este niciun dubiu
că sunt mai multe aspecte negative legate de personalitatea lui Saturn,
ce reflectă cunostintele vechi de simptome de intoxicare cu plumb.
Amuzante lucruri despre romani:
chiar si ei au stiut
că prin contactul cu plumbul, lumea se otrăvea inevitabil,
deveneau sterili si i-a dus la nebunie.
Ce metale au folosit ca să facă conductele
ce au dus apă prin legendarele apeducte ?
Iti voi da un indiciu.
Cuvântul "plumbing" vine
de la cuvântul latin pentru plumb: "plumbum."
Ce metal au folosit ei pentru a face faimoasele băi ?
Si cum au îndulcit vinurile lor atunci când erau prea acre ?
Ce au folosit ca să facă căzile si vasele de gătit ?
Aici sunt câtiva istorici care cred
ca această folosire pe scară largă, este cauza majoră
a declinului si a căderii Imperiului Roman.
De ce au continuat să folosească plumbul atât de mult după ce stiau că e toxic ?
Era ieftin, maleabil, usor de prelucrat,
si cei care se expuneau plumbului la cele mai letale nivele...
minerii si muncitorii care prelucrau plumbul...
au fost considerati inutili.
Vietile lor nu contau,
erau sclavi.
Cea mai mare parte a plumbului din pământ era la o distantă sigură
de vietuitoare, în adâncuri,
dar în urma cu aproape 8.500 de ani,
oamenii au început să sape în pământ
si să extragă metale din roci.
Până în momentul din care această casă a fost nouă,
doar în urmă cu câteva mii de ani,
romanii au produs 80.000 de tone de plumb pe an.
De ce este plumbul atât de otrăvitor pentru noi ?
Pentru că atunci când intră în corpurile noastre,
plumbul imită alte metale precum zinc si fier,
acele de care celulele noastre au nevoie sa crească si să prospere.
Enzimele din celule sunt păcălite de farsele plumbului,
si încep să danseze.
Dar este un dans al mortii, pentru că plumbul este un impostor
ce nu poate acoperi nevoile vitale ale celulei.
Plumbul de asemenea blochează neurotransmitătorii,
reteaua de comunicare dintre celule.
Interferă cu receptorii moleculari
care sunt vitali pentru memorare si învătare.
Este dăunător în special copiilor,
dar otrăvirea cu plumb nu scuteste pe nimeni.
Pornind din secolul 20,
fabricantii de vopsea din plumb i-a angajat pe tineri
în industria de publicitate convingând consumatorul
că acel plumb era prietenos copiilor.
Un mic soldătel de jucărie de plumb i-a spus odată unui copil olandez:
"Noi avem relatii delicate, toate contin putin plumb."
"De ce nu dai o petrecere asa încât oamenii să se întâlnească si să-i vadă
pe ceilalti membri fericiti ai numeroasei familii de plumb ?"
Primul sosit la petrecere a fost becul electric,
care a zis: " Sunt foarte strălucitor."
"Tot timpul luminez în noapte."
"Niciun pic de lumină nu vine de la capul meu de sticlă, "
"dar ceea luminează mai puternic, este făcut din plumb."
O pereche de papuci au intrat si au luat copilul olandez de mână.
Ei au spus, "noi suntem protectorii, care te păstrăm cald si uscat.
"Tu stii când am fost turnati, omul carea ne-a făcut a zis:"
"suntem puternici, grei si plini de viată, pentru că în noi, este plumb."
Dar productia de plumb nu a crescut chiar rapid
până la începutul anilor '20
când chimistul Thomas Midgley si inventatorul,
Charles Kettering de la General Motors
au propus ca plumbul tetraethyl să fie comercializat
ca un aditiv pentru benzină.
Ei au format o nouă companie numită Corporatia Ethyl.
A fost dată în folosintă
pentru a face gaz otrăvitor armatei U.S.
Spre deosebire de plumbul din vopsea, plumbul tetraethyl era solubil în grăsimi.
O jumătate de cească cu asta pe pielea ta, ar putea să te omoare.
Producătorii au calculat
că ar putea vinde 60 de milioane de tone din asta pe an.
Singura problema era,
că unii muncitori care procesau acest lucru
în fabricile din Delaware si New Jersey au înnebunit,
aveau halucinatii, săreau pe geam.
Au murit tipând.
A fost un loc de muncă care necesită mai mult
decât becuri dansatoare.
De ceea ce era nevoie a fost un om de stiintă
ca să calmeze fricile publice si să îmbunătătească imaginea plumbului.
Ei au găsit omul potrivit pentru aceasta slujbă.
Aceasta a fost prima dată
când autoritatea stiintei a fost folosită
ca să mascheze amenintarea sănătătii publice si a mediului.
Robert Kehoe, un tânăr doctor din Cincinnati,
a fost angajat de GM.
El a ridicat îndoielile stiintifice din mintile oamenilor
legat de pericolul plumbului.
Plumbul a fost procurat din mediul său din natură, a zis el.
Da, însă pot exista riscuri pentru cei care lucrează cu plumbul, dar
acesta poate fi mânuit mai bine de industria de auto-reglementare.
Si aici nu au fost evidente care să sugereze
că plumbul putea fi o amenintare pentru consumator.
Timp de decenii nimeni nu l-a provocat...
până când Clair Patterson a plecat în căutarea
vârstei Pământului.
Cercetările lui Claire Patterson pentru vârsta Pământului,
l-au făcut expertul lumii în măsurarea cantitătilor de plumb.
Si ca oricine altcineva din acel timp,
era de acord cu prelevarea plumbului natural.
Adevărat om de stiintă ce era decis să descopere orice dorea
despre circularea plumbului prin natură.
Cu permisiunea Institutului Petrolier American,
a măsurat cu grijă concentratiile de plumb
din apele de mici si mari adâncimi.
Încă odată, Patterson a descoperit
că aceste rezultate initiale nu aveau sens.
Erau doar concentratii minuscule de plumb
în apele adânci ale oceanului.
Dar în apele mai mici si de la suprafată,
concentratia de plumb era de sute de ori mai mare.
În orice ocean, ar fi durat câteva sute de ani
pentru ca apele mici să se amestece cu cele mai adânci.
Aceasta i-a zis lui Patterson ca uriasa cantitate de plumb
din apele de la suprafată s-a făcut recent.
În caz contrar ar putea fi chiar recent distribuită.
Stiind cantitatea de plumb din apele mici
si timpul pentru ca să se amestece cu cele din adâncime,
a fost capabil să estimeze rata de contaminare cu plumb la suprafată.
Patterson s-a întrebat
ce ar putea face ca să alimenteze oceanele lumii la o asemenea rată.
De unde vine tot acest plumb ?
Cred că stiu, Harrison.
Este de la benzina cu plumb.
Ei bine, atunci avem o problemă Pat,
pentru că e din acelasi loc de unde vin banii.
Dar Patterson nu ar renunta.
El a plecat direct la muncă să publice articolul stiintific
care ar face probleme benzinei cu plumb.
Când a trimis articolul la un ziar stiintific prestigios: Nature,
Patterson si-a pus acolo, numele al doilea.
El a făcut aceasta cu studentii săi pentru a le creste reputatia.
El a făcut de-a lungul vietii să evite lumina reflectoarelor
si privilegiile aveau să vină cu aceasta.
Doar după 3 zile de la publicarea sa...
au început problemele.
- Salut, Dr. Patterson. - E o plăcere să te cunosc.
Sunt foarte impresionat de munca ta.
Munca ta este de mare interes
pentru noi în industria petrolieră si chimică.
Ei bine, nu ar fi fost posibil fără finantarea dumneavoastră.
Asa este. Dar este ceva mai mult ce ne-ar plăcea să facem pentru tine.
Ei bine, m-am gândit la măsurarea plumbului din gheata polară
să văd dacă apar aceleasi măsurători ca si în oceane.
Plumbul ? Dar deja ai făcut asta.
Ne gândim că e timpul ca tu să cauti alte elemente.
De fapt, Dr. Patterson,
capacitatea noastră de a te finanta în alt domeniu de cercetare este
practic nelimitată.
Plumbul este o neurotoxină.
Când tu transporti plumbul tetraethyl de la fabrică...
înainte să-l adaugi benzinei...
este mânuită ca o armă chimică.
Este un motiv pentru asta.
Unde crezi că se duce tot plumbul
după ce iese din teava de esapament ?
Gândeste-te ce poate să ne facă nouă si copiilor nostri.
Dr. Kehoe a arătat ca acel nivel de plumb
în mediul înconjurător este la fel de natural ca zăpada din decembrie.
Atunci de ce nu arată cum este în apele adânci ? Aici,
lasă-mă ca să-ti arăt doar.
Multumim pentru timpul acordat.
Asteaptă, vei continua lăsarea
a milioane de tone de otravă în aerul pe care îl respirăm ?
Dacă cercetările mele nu te vor scoate din afacerile tale,
atunci alti viitori oameni de stiintă o vor face.
Finantările de la industria de petrol pentru Patterson
au dispărut peste noapte.
De fapt, ei au încercat să-l concedieze.
Dar guvernul U.S... armata, marina,
comisia energiei atomice, serviciul sănătătii publice,
si Fundatia Natională a Stiintei... îi erau alături,
suportând finantările pentru poluarea cu plumb.
Investigatiile sale l-au dus din Groenlanda în îndepărtatul nord
în Antarctica în îndepărtatul sud,
pe râuri, munti si văile dintre acestea.
Chiar si în conditii ostile,
Patterson si echipa sa, au muncit să reproducă
un mediu imaculat din camera curată.
Costumele lor de plastic au fost înlocuite zilnic.
Lucrând 10-12 ore pe zi la sub zero grade,
au săpat un put de 60 de metri
în gheata din Antarctica.
A fost o formă de a călători în timp,
pentru a recupera zăpada ce a căzut cu 3 secole în urmă,
înainte de a începe Revolutia Industrială.
Sterge-ti nasul, la naiba !
Este de sute de ori mai mult plumb în tine
decât în această gheată
Vrei să contaminezi această mostră întreagă ?
După 4 săptămâni istovitoare
de minutioase colectii de mostre,
Patterson a fost gata să se întoarcă în laboratorul său.
Ca si în oceane, el a găsit că acea cantitate de plumb
era mult mai mică în zăpada de acum câteva sute de ani.
Nu conta unde căutau pe Pământ,
nu conta cât de mult se întorceau în timp,
rezultatele erau la fel tot timpul:
aparitia nivelului natural din aer si apa din trecut,
era de departe mai mic.
De mii de ani, plumbul era cunoscut ca fiind cauza deteriorării creierului, insuficientă în dezvoltare,
comportament violent, si chiar moartea.
În căutarea vârstei Pământului,
Patterson a dat peste niste dovezi
de o otrăvire în masă la o scală fără precedent.
Dar Kehoe si alti oameni de stiintă
angajati de industria de plumb
au convins publicul că nu au pentru ce să-si facă griji. Toti erau convinsi că el era un nimic.
Până când un om a început să-i dea atentie.
Patterson a fost celebru pentru descoperirile sale despre plumb, într-un mare fel.
El a publicat rezultatele sale
într-un mare ziar al sănătătii mediului
si a trimis copii la diversi lideri guvernamentali,
inclusiv unuia din cei mai influenti senatori.
Edmund Muskie din Maine a fost presedinte
al subcomitetului din senat în vederea poluării aerului si a apei.
În 1966 a tinut audieri cu privire la întrebările legate de plumb.
Primul martor
a fost Dr. Robert Kehoe, avocat stiintific de mult timp
pentru benzina cu plumb.
Este, concluzia ta că din 1937
până acum, nu a fost nicio
crestere a cantitătii de plumb
lăsate în atmosferă de traficul mediat de un politist,
serviciul de asistentă, sau... un automobilist ?
Nu este nici cea mai mică evidentă
că ar fi vreo schimbare în această situatie
de-a lungul acestei perioade de timp.
Nici măcar una mică.
Audierile au fost programate să aibă loc,
când cel mai de temut critic, Claire Patterson era în Antarctica.
Dar a apărut pe neasteptate
în a cincea zi a mărturiilor.
Uh, aici pare a fi o crestere
în concentratia de plumb din oameni
ca rezultat al expunerii în mediu.
Este corect ?
Este corect.
În identificarea nivelelor de plumb,
ati folosit măsurătorile reale luate în natură ?
Da.
Sunt aceste observatii diferite
de cele pe care le-am auzit de la alti martori ?
Nu, ele... Ele sunt aceleasi observatii.
Tu... Tu ai mărturisit că nu s-a făcut
nicio schimbare în nivelul de plumb, nu-i asa ?
E corect.
Esti sigur de asta ?
Absolut.
Nivelele pe care le vedem în oamenii de azi pot fi tipice.
Dar nu sunt asa prin mijloace naturale.
Deci nu esti de acord cu numerele lui Dr. Kehoe ?
Uh, nu, nu.
Tu spui că aceleasi numere
conduc la concluzii diferite ?
Da.
Tu stii, că asta e tipul de lucru
pe care ne asteptam să-l auzim de la avocati, nu de la oameni de stiintă.
As putea fi de acord cu asta, da.
Pari să fii foarte sigur de concluziile tale, Dr. Kehoe.
Se întâmplă să am mai multă experientă în această arie
decât oricine altcineva în viată.
La aceste nivele, plumbul este o amenintare gravă
pentru corpul uman.
Nu este nicio evidentă medicală că plumbul a introdus
un pericol în sănătatea publică.
Este iresponsabil ca milioane de tone
de material toxic să fie deversat în mediu !
Dacă ar fi fost o demonstrare a pagubei, noi am fi găsit-o.
Nu si dacă scopul tău e să vinzi plumb.
Patterson a luptat cu industria pentru încă 20 de ani
până când plumbul a fost în final interzis în tările consumatoare din U.S.
Omul care a descoperit vârsta Pământului
a fost de asemenea responsabil pentru
una din cele mai mari victorii ale sănătătii publice din secolul 20.
În doar câtiva ani, media nivelelor de plumb
din sângele copiilor a scăzut cu 75%.
Astăzi, consensul medical este unanim...
nu mai este asemenea un asemenea nivel toxic
de plumb în oameni, oricât de mic.
Astăzi, oamenii de stiintă sună alarma
la alte pericole înconjurătoare.
Interesele investesc încă în angajarea propriilor oameni de stiintă
ca să aducă confuzie rezultatelor.
Dar într-un final,
natura nu va fi păcălită.
Traducerea, au fost făcute integral de:
Marius Andries, mail: "mariusandries25@gmail.com"
Adaptarea Bubuloimare